Tidigare på Stargate Atlantis:
Ford?
Du trodde att jag var död?
Jace har finjusterat enzymet. Vi kan till och med ge det via maten.
Grattis. Ni har fått er första dos.
Ni ska hjälpa oss att förstöra ett av Vålnadernas moderskepp.
Planen är lite ändrad.
McKay stannar här medan vi utför uppdraget.
Sheppard, är du där?
Jag har nog fått larmet att gå.
- Vad vill du? - Den som flög skeppet.
Ner på knä.
Och så upplösningen.
Skeppet...
Var fick du tag på det?
Menar du darten? Vi kallar dem det, eftersom de är så spetsiga.
Berätta. Var?
Det vill jag inte säga.
Jag vet inte ens vad du heter.
Tids nog kommer du att berätta allt...
"Allt" vad då? Vad är det för fel?
Hon sa inte ens vad hon heter.
Överste?
- Är du oskadd? - Ja.
Vart förde de dig?
En frågestund med bidrottningen.
- Vad sa du? - Det var ett kort samtal.
- Hon gick. - Varför då?
- Hon kanske var sen till ett möte. - Nej.
Jag känner att hon var upprörd.
Varför då?
Ett moderskepp till har kommit.
- Är du säker på det? - Jag känner det. Nära.
Kanske ska de tömma planeten tillsammans.
Eller så ska de slåss.
Planeten är några dagar bort,
så vi har inte mycket tid om vi ska stoppa dem.
En sak i taget. Att ta sig ut. Någon tur?
Inte än.
- Jag ska komma på ett sätt. - Jag var rädd att du skulle säga det.
De borde verkligen ha varit tillbaka nu.
Är jag den enda som tror att det inte gått som planerat?
- Ja. - Vi kan inte bara sitta här.
Vi måste göra någonting. Som att skaffa hjälp.
Vi kan ringa in till Atlantis där vi har snabba skepp med sköldar.
Vi kan flyga till moderskeppet och rädda dem.
Ford tog bort kristallerna från RHA:n.
Ja, jag vet det, men goda nyheter.
Det är ni som vaktar dem. Ge mig kristallerna.
Jag kan laga RHA:n. Hämta dem bara från Fords rum.
- Vi ger dig ingenting. - Då kan jag inte ringa porten.
Det var det jag sa.
Är det Abbott och Costello? Ge mig de jävla kristallerna.
Vill du ha kristallerna, får du ta oss först.
Otroligt.
Senast vi var på ett sånt här skepp, lyckades McKay öppna en dörr
- genom att skära i väggen. - Som med en kniv?
- Har du en kniv? - En som de får hitta, en att ha kvar.
Jag hade glömt den regeln.
- Tur att jag är här. - Visst.
Ta tid på dig.
- Jag sa "Ta tid på dig". - Jag träffade där du pekade.
Någon annan med kniv?
Varmare.
- Hur många har du? - Hur många behöver du?
Du klarar av dem.
Några välplacerade karate-slag, så är de ute.
Lätt som en plätt.
Är du dum eller?
Hårda tider kräver hårda beslut.
Det blir ett jävla karate-slag.
Du måste ha svårt på flygplatser.
- Ford, vad fan gör du? - Det var den sista.
- Vi då? - Ni behöver inte det.
Det vet inte du.
Vi ska till dart-hangaren.
Håll ihop och var tysta.
Laddad och klar.
Det är vad som händer när man tränger in en forskare i ett hörn!
Fokus. Fokus...
Fina små kristaller.
Vänta.
De kommer.
- Jag tar det. - Ford!
Flytta på dig!
- Det kommer fler! - Häråt.
Stor dos. Stor, stor dos.
Men du behövde det. För att ta hand om vakterna.
Idioter.
"Då måste du ta oss först."
Jag tog er. Som en varm kniv genom gelé.
Nej. Smör. Varm kniv genom smör.
Vad jag är hungrig. Tyst, Rodney. Fokusera.
Måste ringa klart. Snälla, fungera.
Okej, åka hem.
Hjälp oss...snälla...hjälp oss.
- Hon lever. - Den här också.
Vi tar ut dem därifrån.
Vi har inte tid att stanna. Det är inte uppdraget.
Det finns inget uppdrag. Det är bara din dumma plan.
Om du inte misslyckats...
Ju snabbare du hjälper mig att rädda dem,
desto snabbare kommer vi iväg.
Icke schemalagd aktivering!
- Doktor McKays ID-kod. - Sänk skölden.
- Jag vet vad jag måste göra! - Vad har hänt?
- Var är resten... - Vi har inte tid.
Planeten skeppet ska till, vi måste dit.
Jag klarade knappt att fly, men jag tog vakterna.
- Jag önskar vi filmade det. - Ta det lugnt.
- Är du oskadd? - Ja. Jag vet inte.
Jag tog vakterna, de var stora och dumma.
- Vakter? - Nämnde jag inte Ford?
Nej, och inte Sheppard, Teyla och Ronon heller.
Ja! Det var två vakter. Jag tog dem.
- Jag fick ta enzym. - Tog du lite enzym?
Nej, inte lite. Jag tog massor av enzym,
för jag var tvungen att ta vakterna, vilket jag gjorde.
- Är du galen? - Ja.
Nu när jag tagit enzymet, ja.
Var är överste Sheppard?
Jag var tvungen att ta enzym för att kunna ta vakterna.
Vi måste stoppa skeppet från att komma dit det ska.
Vi går till sjukavdelningen.
Jag vill inte till sjukavdelningen.
Jag vill till...
Dr Beckett, vi har ett akutfall.
Rör på er!
- Är du oskadd? - Jag tror det.
Ni blev skjutna med domnare. Ni föll rätt fort.
Effekten av enzymet måste försvinna.
Var är de andra?
Känns det bättre?
Hon heter Neera.
Överstelöjtnant John Sheppard.
Hej.
Var är de andra?
De delade på oss.
Vålnaderna tror att små grupper gör det svårare att fly.
- Vi skulle inte ha stannat. - Gjort är gjort.
Du drar igång larm och stannar för att rädda folk
när du vet att Vålnaderna är efter oss?
Det är som om du medvetet saboterar uppdraget.
Du vill inte se mig lyckas.
Du har en del problem att reda ut, Ford.
Teyla och Ronon föll också snabbt när de sköts.
Enzymet börjat försvinna.
Känner du något än?
Inte än...men det kommer.
Det har hänt tidigare när jag fått slut på enzym.
Det är illa.
Så vi måste ut härifrån.
Inga onödiga stopp.
Överste Caldwell. Jag trodde det skulle ta dagar.
Dr Weir begärde att vi anslöt till sökandet,
- så vi gasade lite extra. - Hur mår han?
Jag har sövt honom, gett honom beta-blockerare
för att få ner blodtrycket. Otroligt att han inte fick stroke.
Sa han nåt om var överste Sheppard finns?
Inget redigt, tyvärr.
När han kom hit, hyperventilerade han.
Han kunde knappt få fram ett ord, men han försökte verkligen.
- Hur mycket enzym tog han? - En stor dos.
Jag fann en avsevärd mängd i hans system,
nästan som hos Ford.
- Kan du vänja honom av med det? - Jag önskar jag kunde det.
Löjtnant Ford tog vårt sista enzym,
så gradvis avvänjning är uteslutet.
- Om vi inte skördar mer enzym. - Inget alternativ.
När vi får hit det, har enzymet hos honom redan brutits ned.
- För Rodney är enda alternativet... - Att sluta tvärt.
Jag kan ge honom medicin som hjälper, mot illamående,
smärtstillande, benzodiazepin mot ångest,
multivitaminer för immunförsvaret.
Men det kommer att bli svårt,
kanske till och med dödligt.
- Hur är det? - Jag är trött.
Enzymet lämnar era kroppar.
Min också.
- Hur illa blir det? - Illa.
Kanske inte för er.
Ni har inte gått på enzymet så länge.
Jag, å andra sidan...
Tack.
Hur går det, löjtnant?
Ingen fara. Jag måste bara få tag på mer enzym.
Då får jag ut oss.
Vi gör det tillsammans, med eller utan enzym.
- Vi är ett team, eller hur? - Jag vet.
Ge mig mer enzym.
- Vi har inget. - Det är grottan. Fords grotta.
Han har ett skåp fullt. Dussintals med behållare.
Vet du adressen?
Nej.
- Jag är ledsen. - Du behöver inte skrika åt mig!
- Jag skriker inte. - Du har väl roligt nu?
- Nej. - Vad är det här? Hämnd?
Du är avundsjuk på hur väsentlig jag är för uppdraget.
Avundsjuk på att jag får resa ut,
och du sitter fast på det här så kallade sjukhuset.
- Det är inte sant. - Avundsjuk för att jag får kvinnor?
Ursäkta?
Ge mig bara lite, så jag slipper det värsta.
- Vi har inget. - Du ljuger.
- Jag ljuger inte. - Jo!
- Det ska jag komma ihåg! - Vad?
- Jag vet inte. Döda mig. - Gärna.
- Det går över. - Skrik inte, jag är här.
- Ge honom ett mer avskilt rum. - Så du kan döda mig ifred?
- Sticka en kniv i ryggen på mig? - Ingen försöker döda dig.
Du förstår inte vilket lidande det är.
Jag har en aning.
Kanayo, du måste vara stark.
- Jag vet inte vad vi kan göra. - Vi kan inte göra något.
Kanayo?
Han är död.
Kommer det att hända oss?
En mindre för er att äta av.
Ta honom.
Hur mår han?
Han sover äntligen.
Har han nämnt Sheppard?
Nej, inte än.
Vårt samtal gällde annat.
Jag känner mig som prästen i Exorcisten.
Men han är igenom det värsta.
Illamåendet har gått över. Pulsen är normal,
blodtrycket acceptabelt
med tanke på att det var rätt högt innan han tog enzymet.
Hans envishet är nog det som klarade honom.
- Det berättar vi inte. - Vi får inte ge honom vatten på kvarn.
Nej.
Du borde vila. Du ser utmattad ut.
Jag stannar hos honom en stund till
tills faran är över.
Carson... bra jobbat.
Tack, Elizabeth.
Kom igen. Lämna oss inte.
- Förlåt, sir. - Nej, inget sånt.
Uppdraget är inte slut Vi måste ta oss härifrån.
- Ja, sir. - Du klarar det.
Gå bort från honom.
- Vad ska ni göra? - Gå bort.
- Han är sjuk. - Det är därför vi tar honom.
Vart för ni honom?
Till en kokong.
Det bevarar honom, så att han inte dör.
Tills de är redo att äta.
Förlåt.
Det är mitt fel att ni togs. Jag skulle inte bett er stanna.
Ingen fara. Fast i en kokong?
Inte undra på att du ville ut.
Nu tog din vän min plats.
Inte länge. Om jag kan hjälpa det.
Hur ska du få ut oss?
Jag har inte löst det än, men när jag gör det,
- så blir det imponerande. - Vålnaderna låter oss inte fly.
Jag brukar inte låta dem bestämma vad jag får göra.
- Är du inte rädd för dem? - Vålnaderna? Nej.
Clowner är en annan sak, de skrämmer skiten ur mig.
- Titta här. - Ja.
Frisk som en nötkärna, som man säger.
- Du skrämde oss. - Det var underligt.
När jag gick på enzymet,
kändes det som om jag var klart vältalig.
Det var du som inte var förnuftig.
Jag förstår hur Ford kände sig.
Rodney... vad hände? Och var är de andra?
Jag vet inte exakt, men jag kan räkna ut det.
- Jag sa att Ford lever. - Jag trodde dig inte.
Han är motståndskraftig. Företagsam också.
Han har samlat ihop ett gäng, drogat dem med enzym.
De fångade oss, drogade oss,
och fick Sheppard, Teyla och Ronon att försöka förstöra ett moderskepp.
Ett moderskepp?
De har stulit ett dart-skepp. Företagsamt.
När de inte kom tillbaka visste jag att det gått snett.
Jag har koordinaterna till planeten skeppet skulle till.
Om de fortfarande finns på skeppet, så kan vi rädda dem.
Vi kan åtminstone varna planeten.
- Jag underrättar Caldwell. - Bra.
Hur mår du?
Bra. Du då?
Redo att ta mig härifrån.
Har du kommit på något sätt att fly?
Jag tror enda sättet är att skapa en distraktion,
och övermanna dem nästa gång de kommer in.
Har du tänkt på Ford?
Om han är lika illa ute som Kanayo...
Om det distraherar dig, rensa ditt sinne.
Gör det dig arg, använd det.
Har du något vasst? Kniv? Hårnål?
- Något som går igenom väggen? - Nej.
Alla i min förra cell hade något, så...
Tog Vålnaderna ditt folk också?
Några.
Hela min värld förstördes, mitt folk fördes hit.
Jag såg när de livnärde sig på min mamma och lillebror.
Jag beklagar.
Vi kunde inte kämpa mot Vålnaderna.
Vi är ett fredligt folk.
Vi är också fredliga, men den goda nyheten är
att vi kan slåss utav bara helvete.
- Har ni slagits mot Vålnaderna? - Många gånger.
Vi vinner ibland, förlorar ibland.
Kriget är inte slut än på länge, men vi klarar oss bra.
- Och clownerna? - Clownerna?
Vi slåss mot dem också.
Hela arméer kommer ut ur folkvagnar.
Vi kämpar mot dem, men de skickar in fler.
Enligt Fords uppgifter har Edowin en port.
Vi kan ta oss dit med pölhoppare, men vi kan bara varna folk.
Har vi tid?
Vi tror det.
- Vi hoppas det. - Det är nära,
men vi kan kanske låsa en radio-signal på teamet.
Lever de fortfarande kan vi stråla ut dem.
Visst. Då lyfter vi.
- Kommer du med? - Nej.
Nej.
Då så.
För värmens skull.
Visst.
- Hur känns det? Bättre? - Ja. Tack.
- Hur länge ska vi vara här? - Bra fråga.
Om vi lyckas fly, vart ska jag ta vägen?
Vart du vill.
- Får jag följa med till din värld? - Visst.
Varför inte? Vi har nog ett rum över.
Det skulle jag gilla.
Hur är din värld?
Trevlig. Bekväm. Bra klimat.
Berätta hur den ser ut.
Som alla andra världar.
Träd, vatten, berg...
- Starbucks i varje hörn. - Vad hette det?
Kan vi fortsätta när jag fått sova?
Ja, visst.
Vad är det?
Jag vet inte.
Vi måste ha lämnat hyperrymden.
De gör sig kanske redo för urgallringen.
Ta honom.
Ska vi prata nu?
Om vad då?
Du är envis.
Ja, det är jag.
Och hon är söt, förresten.
Neera.
Flickan ni satte i kokongen så att vi kunde rädda henne.
Hon som skulle få fram information från mig.
Det kommer inte att hända.
Vi lämnar hyperrymden bakom planeten.
Vi försöker få radiokontakt med överste Sheppard.
Det går inte bakom planeten.
Därför ska ni ta en dold pölhoppare
för att se om de är ombord.
Är de det, kommer vi runt planeten och strålar ut dem.
Om de inte är där?
Då bombar vi sönder skeppet.
Om de stör det då?
Koncentrera dig på att få ut Sheppards team.
Så ska nog jag förstöra det, okej?
Där är du.
Glöm det lediga rummet, men det var ett bra försök.
Jag vet att det fanns ett gott skäl för att låta oss fly,
men hon spelade bra. Var hittade ni henne?
Hon är en av många tusen som kommit att tjäna oss,
tillbe oss.
De gör som jag vill,
och jag låter dem leva.
En vålnadsdyrkare?
Profetian om det stora uppvaknandet har kommit.
Slutet är här för de dödliga.
Ja, ja, jag vet det, för jag är också en.
Det är inte så mycket dyrkan som en affärsförbindelse.
- Du ljuger. - Säg mig då.
Hur kunde jag annars få tag på ett dart-skepp?
Vem kunde ge mig instruktioner
för att infiltrera moderskeppet och förstöra det?
- Vilken drottning talar du om? - Ni måste ha ett fönster.
Titta ut.
Det andra skeppet som kommit för att urgallra.
Mycket mer att äta när man inte måste dela.
Jag ska tala med henne.
Tror du att hon kommer att erkänna?
Nog nu!
Jag ska njuta av ditt trots.
- Hur fick du tillbaka vapnen? - Det var lätt.
Att få enzym var svårt.
Du är en tuffing.
Vad gör du?
50 meter bort, till vänster. Där finns Teyla och Ronon.
- Jag håller undan Vålnaderna. - Du kommer med mig.
Jag tar Vålnaderna. Gå nu, jag klarar mig.
- Jag går inte utan dig, löjtnant. - John, jag kommer ifatt.
- Iväg nu! - Ford!
Fan.
Var redo.
- Hallå. - Hej.
- Ska jag få ut er? - Gärna.
Jag måste skaffa en sån.
- Var är Kanayo? - Han är död.
- Ford? - Senast jag såg honom levde han.
Jag fortsätter att tro det.
- Hoppare ett, klartecken. - Vi är på väg.
Vi döljer oss.
Åh nej, det är två.
- Du sa att det var ett. - Det var ett.
- Nu är det två. - Jag ser det.
Vi försöker nå Sheppard.
- De börjar urgallringen. - Vi måste stoppa dem.
- Hur då? - Stanna här.
När jag ger signal, visa er.
Hoppare ett, status?
Vi lyckas inte nå överste Sheppard och de andra.
Det betyder inte att de inte är där. Deras radio kan ha tagits.
Vi kan inte utgå från det. Återvänd till Daedalus.
- Vi är nästa framme. - Bra.
Vi måste förstöra skeppen innan de börjar med urgallringen.
- Är det hans signal? - Jag hoppas det.
Jag hoppas det fungerade.
Maximal styrka på skölden.
- Är vi inom räckhåll? - Ja, sir.
Vi har låst ett vapen på den främsta fienden.
Avfyra vapnet.
KOORDINATERNA KAN EJ NÅS
Fienden har satt in motåtgärder.
- De stör oss igen. - Vi blir beskjutna.
Främre positioner. Besvara elden.
Det här är inte bra.
Inte bra.
- Hur mycket tål skölden? - Inte mycket mer. Vi är nere på 20%.
Om man antar att de avslöjats
och att Vålnaderna vet att Atlantis inte är förstört.
Vi måste vinna det här.
- Titta. Ser du? - Vad då?
En dart beskjuter moderskeppet.
- Varför då? - Sheppard.
Jag tror inte mina ögon.
Sheppard får dem att beskjuta varandra.
Explosionen förstörde allt inom 15000 meter.
- Klarade sig några dart-skepp? - Svar nej, sir.
Förstått. Klart slut Atlantis.
Dr Weir.
Vi har hört av Daedalus.
De återvänder till Atlantis klockan 19.00.
Har de avbrutit sökandet?
Det fanns inget att leta efter.
Tack.
Utomvärldsaktivering!
- Vem är det? - Vi har en ID-kod.
- Det är överste Sheppards kod. - Släpp in dem.
Förlåt att vi är sena.
UPP med er.
- Varför är ni inte döda? - Trevligt att se dig också.
Nej, jag menar... Varför är ni inte... döda?
Jag visste att när moderskeppen började beskjuta varandra,
skulle de spränga varandra,
så jag åkte till porten och slog en adress där jag tryggt kunde landa.
Darten får inte plats i vårt portrum.
Översten gjorde oss vänligt nog hela igen, och vi återvände hem.
Hur visste du att Vålnaderna skulle strida mot varandra?
Lite info från Ford, plus att jag påskyndade det hela med drottningen.
Vålnaderna blir mer revirmedvetna än vi trott.
Det finns spänning mellan dem.
- Vilket är bra för oss. - Verkligen.
Det öppnar nya möjligheter när det gäller att bekämpa dem.
Och var är Ford?
Han befann sig ombord på moderskeppet när det förstördes.
Han sågs senast på moderskeppet.
- Vad betyder det? - Ni känner Ford.
Jag skulle inte bli förvånad om vi stöter på honom igen.